Ve vzdálených částech sluneční soustavy, téměř šest miliard kilometrů daleko,
obíhá kolem Slunce pomalu trpasličí planeta Pluto.
Před tím, než sonda NASA New Horizons proletěla kolem tohoto ledového světa v červenci roku 2015,
téměř veškeré informace, které jsme o tomto vzdáleném objektu měli, pocházely z pozorování Hubblu.
Pluto byl objeven roku 1930 americkým astronomem Clydem Tombaughem,
a původně byl klasifikován jako devátá planeta sluneční soustavy.
S tím, jak bylo objevováno více objektů podobných rozměrů, hmotnosti a složení,
astronomové začali zpochybňovat, zda šlo vůbec o planetu.
V roce 2006 učinili rozhodnutí, že není.
Pluto byl zařazen do nově stanovené kategorie trpasličích planet.
Až do července 2015, kdy vesmírná sonda NASA New Horizons dosáhla po devíti letech své cesty Pluta,
téměř veškeré informace, které jsme o Plutu měli, poskytl Hubblův teleskop.
Plutův největší měsíc Charon byl objeven Námořní observatoří Spojených států amerických
ještě před vypuštěním Hubblu v roce 1990.
Po svém vypuštění se Hubble zaměřil na tuto malou soustavu, aby zjistil, kolik informací ještě může odhalit.
Vesmírný teleskop dokázal odhalit další čtyři měsíce Pluta,
a to díky výhodné poloze mimo zemskou atmosféru.
Pozorování od roku 2006 odhalila malé měsíce Nix a Hydra,
oba mají méně než 60 kilometrů v průměru.
V letech 2011 a 2012 byly v datech z Hubblu odhaleny další dva měsíce.
Dostaly jméno Kerberos a Styx, což odpovídá názvům dalších dvou měsíců i samotného Pluta,
neboť jde o postavy a místa ze starořeckého mytologického podsvětí.
Snímky z Hubblu, pořízené v delším intervalu, umožnily astronomům odhadnout velikost a jasnost
měsíců a ukázaly, že Nix i Hydra se při svém oběhu chaoticky valí.
Astronomové se domnívají, že to samé platí i pro měsíce Kerberos a Styx.
V průběhu let Hubblův ostrý zrak umožnil rozeznat i některé prvky na povrchu Pluta.
Tato místa se rozpínají na několik stovek kilometrů,
a viditelné jsou velké jasné body stejně jako polární oblasti trpasličí planety.
Tento obraz zůstal nejdetailnější mapou povrchu Pluta až do průletu sondy New Horizons.
Hubblovy snímky s vysokým rozlišením nemohou konkurovat snímkům pořízeným sondami
které prolétají v blízkosti planet sluneční soustavy.
Hubble má ale výhodu v tom, že může monitorovat objekty po dlouhá období,
a pravidelně se k jejich sledování vracet.
To je významné pro výzkum planetárních atmosfér a geologie.
V příštích letech plánují astronomové využití infračerveného pohledu Hubblova nástupce
NASA/ESA/CSA vesmírného teleskopu Jamese Webba, pro budoucí pozorování Pluta.
Tento teleskop, jehož vypuštění je plánováno na rok 2018, bude schopen zkoumat povrchovou chemii Pluta,
jeho měsíců a mnoha dalších objektů, které leží ve vzdálených oblastech okolí Pluta,
a tak snad odhalí mnohá tajemství, číhající dosud ve vzdálených oblastech sluneční soustavy.
Přepsáno dle ESA/Hubble, překlad VS.